5.7+Kunnskap+er+makt

Bruk av web 2.0, f.eks. bruk av wiki, bligg, RSS feeds til informasjon og kunnskapsdeling utfordrer skolen på mange måter. Den utforder ikke minst ledelsestrukturer og tillærte maktposisjoner i skolen og i klasserommet. Tillærte holdninger til egen kunnskap og "eierskap" må endres. Et eksempel på dette er Wikipedia.

"Håpløst naivt og utopisk" var Andrew P. McAfee`s tanke da han først hørte om dette folkelige leksikon der forfattere av alle slag, uavhengig av akademisk rangering, inviteres til artikkelskriving. Alle inviteres til å skrive, redigere og være med å utvikle leksikonet til å bli bedre og bedre. Vel ble verden forundert over e-post, sms, internett og etter hvert læringsplattformer og portaler. Nå var muligheten her for i enda større grad å få formidlet sin informasjon, sin kunnskap, sin lære, sine ideer og sine bestillinger ut til skole-Norges elever og ansatte. Revolusjonen fra Guthenberg og boktrykkerkunsten på 1400-tallet kunne få enda større trykk med ny teknologi. Med boktrykkerkunsten kunne bibelen oversettes og spres til folket, og kirkens rolle som budskapsformidler ble svekket. Maktforhold ble forrykket. Med 1. generasjonsbruk av nettet, vil flere nå mer kunnskap, og maktforhold forrykkes ytterligere. Men det er i bunn og grunn ikke grunnleggende forskjeller mellom boka og 1.generasjons internettbruk. Det dreier seg om informasjonskanaler som i like som stor grad som boka, styres av en forfatter eller en gruppe som har kontroll med innhold og lar andre lese. E-mailen og sms gir riktignok mulighet for å respondere, men få vil se det, bare de inviterte. 2.generasjons nettbruk åpner for samarbeid og ikke minst deling og utvikling av kunnskap, åpen for alle. Dette åpner for alles muligheter til å lage kunnskapsbaserte sider tilgjengelig for alle. Fra å bruke nettet, åpnes det for å være med å utvikle det. Ungdommen er i full gang.
 * Kunnskap og makt**

Web 2.0 utfordrer gamle maktstukturer på en helt ny måte. Vi er opptatt av makt. Kunnskap er makt, har det alltid het, og kunnskap er makt. Makthavere har vært klar over dette, og historien har vist at tildeling av kunnskap har vært styrt politisk. Det norske skolesystemet er et resultat at et politisk ønske om demokratiutvikling, likhet og likeverd. Alle barn skal ha lik rett til kunnskap og utvikling og dermed innflytelse og makt. Like fullt har kunnskapstildelingen vært styrt. Det er noen som bestemmer hva barna skal lære. Læreplaner og eksamen styrer mye, men læreboka og læreren har stått sentralt i tildelingen av den kunnskapen barn og unge skal reprodusere. I all ledelse ligger også et element av leders ansvar for å holde visjonen og de gode mål oppe. Dette eier lederen. Men større grad av interaktiviet og alles delaktighet i utvikling av kunnskap og kompetanse vil rokke ved eksisterende maktposisjoner.

Professor Berg skriver i boka si, Skolekultur1999, om de rådende kulturer som setter de indre grensene for hva som er tillatt og ikke tillatt, akseptert og ikke akseptert i skolen. Wikipedia representerer et inkluderende syn på mennesket og troen på det. Den som vil, kan være redaktør. Den som vil, har noe å komme med. Kunnskapen eies av alle, ikke bare noen få. Wikipedias grunnlegger, Jimmi Wales, åpnet for lugubre innlegg og upålitelig kunnskapsstoff. Han hadde likevel tro på et leksikon skrevet av folket, folket som har kunnskap og som gjerne vil skrive, dele og være med. Han mente at innholdet ville regulere seg selv. Leserne vil ikke akseptere alt, og en hver kan jo gå inn og slette, redigere, endre. "… if you want your writing to survive, you really have to strive to be cooperative and helpfull….", ellers vil du bli slettet. Det er blitt et godt og meget utbredt leksikon. Vil skolen tørre å utvikle egne lærebøker alla wikipedia? Vil den som har eid kunnskapen være villig til å gi slipp på sin monopolrolle som kunnskapsformidler ? Et interessabnt fenomen i dag er forskjellen på taksonomier og folksonomier. Enten vi vil eller ikke, er kunnskapseliten utfordret av brukerne i på nettet som tagger, søker, lenker seg opp og er med på å utfordre taksinomitenkningen. Hva leses mest, hva lenkes sammen, hva kommer opp av nye kunskapskombinasjoner og ny refleksjon? Elevene er med utenfor skolen. De kan være med i skolen. Konsekvensen kjenner vi enda ikke.