5.3+Web+2.0+og+humanistiske+verdier

Bruk av web 2.0 vil støtte opp under læringsteorier knyttet til konstruktivisme og Vygotsky. Vygotsky vektla sammenhengen mellomk språk, læring og det sosiale. Barnets mentale prosesser er kollektive prosesser. Det er først i det kollektive rom med veiledning og samtaler samt erfaringer sammen med andre, at barnet kan lære på høyere mentalt nivå og utvikle språket. Vygotski ville understreke betydningen av veiledning fra en som kan mer i den verden barnet gjør seg sine erfaringer. Om skolen tvinger eleven til ensidig formidling, underkastelse, individualitet og ensidig konkurranse, finner eleven andre veier. Det blir et liv i læring utenfor skolen og uten den veiledning som barnet trenger. Det er direkte uetisk ikke å ta del i elevens liv der hun/han er og benytte dette i en målrettet aktivitet. Noe annet er ikke i samsvar med offisielle læreplaner gjennom mange tiår, der utgangspunktet skal være elevens læreforutsetninger i videste betydning. Her ligger grunnlaget for tilpasset opplæring, en forskriftsfestet rett enhver elev har. Web 2.0 gir muligheter som vi ikke tidligere har hatt.

Sosial konstruktivisme
Konstruktivismen er en læringsteori som forklarer læringsprosessen som en aktiv prosess der den lærende konstruerer mentale modeller gjennom en aktiv eksperimenterende atferd. Den bygger på Jean Piagets ideer og senere videreutviklet av bl.a Seymour Papert. Det betyr at læring i liten grad vil skje når elevene er passive tilhørere som ved tavleundervisning eller forelesninger. Det er interessant å reflektere over [|Aulestads forståelse og utlegning] av Baylis & Smith. Sosial konstruktivisme er en sosiologisk læringsteori som tar for seg hvordan sosiale fenomener utvikler seg i en sosial kontekst. Et sosialt atferdsmønster (artefakt) kan være karakteristisk for en kultur, og andre kulturer kan ha utviklet helt andre artefakter. Hvordan forholder individene seg til det de til enhver tid opplever som virkeligheten? Individene konstruerer m.a.o. sine sosiale ferdigheter gjennom et samspill med individene og artefaktene de har rundt seg. Ericsons utviklingsteori underbygger dette. Det betyr at det er viktig å gå inn i elevens verden og være der deres kultur er og være en del av den.

Og eleven er på nett. De spiller, chatter, deler informasjon, skaffer seg venner, hører på musikk og ser filmer, deler sin interesser med andre og deltar i ulike nettverk. De opplever, gleder seg, utnytter det og lærer. Det læres sammen med andre og i den kultur som utvikles på nettet. Mye lærdom blir resultatet, men uten veiledning av en voksen, noe Vygotsky understreket betydningen av. Nettet utvikles, og ungdommene er med på å utvikle det. Nye tjenester oppstår hele tiden. Det stilles store krav til skole og hjem om de fortsatt vil være med å påvirke læringen, så og si få et ord med i laget hva angår utvikling av ungdommens sosiale ferdigheter og holdninger. Men det er ikke lett å akseptere at læring i liten grad vil skje når elevene er passive tilhørere som ved tavleundervisning eller forelesninger. Universitetene har også i liten grad tatt inn over seg det som etter hvert er i ferd med å bli elementær læring om læring. Enten eller er ikke noe mål. Her trengs mer metodeforskning i forhold til målet for opplæringen. Det er uetisk ikke å ha en forskende holdning til elevkulturen og hvordan eleven lærer. Empati og interesse for hverandre og positiv tro på mennesket er fortsatt artefakter i et humanistisk samfunn. Ønsker vi at det fortsatt skal være det? Ja, da må vi i følge læringsteorier som vektlegger det sosiale i opplæringen, delta i de kommende generasjoners liv. Uten det, fører vi ikke den humanistiske arv videre.